STYMPAT LIK
ANDRA OFFRET FÖR GUDS HAND-MÖRDAREN
MÖRDARENS SJÄTTE OFFER
GUDS HAND
FBI-KONTORET DALLAS I TEXAS Kl. 22.25
-Vad gör ambulansen där ute? -Jag vet inte, jag ska kolla.
-God kväll, sir. -Hur är det? Är det han där?
-Det kan vara nån slags dåre. -Ville han prata med just mig?
Nej, han ville prata med Guds Hand- utredaren. Hade viktiga uppgifter.
-Han sa inte vad? -Nej, han ville bara prata med er.
-Är ni Guds Hand-utredaren? -Just det. Wesley Doyle.
-En bild av er och er mamma, va? -Ta inte saker på mitt skrivbord.
Förlåt då.
Jag har väntat rätt länge. Jag hade redan tittat på era hedersbetygelser.
Jag ville inte titta närmare på de där.
-Vad kan jag hjälpa er med, mr...? -Meiks. Namnet är Fenton Meiks.
Det låter kanske lite vansinnigt, men...
-Jag vet vem Guds Hand-mördaren är. -All right, jag nappar. Vem?
Ni har inte hört vad jag har att säga och tvivlar redan på mig.
Varför är det så?
I såna här fall kommer folk inte in till en och säger vem mördaren än.
-Ibland trotsar sanningen förnuftet. -Jaså? Vem är det då?
-Min bror. -Varför tror ni det?
Han ringde mig...i går kväll.
-Hallå? Hallå? -Demonerna tar över världen.
-Adam? -Jag kan inte förgöra alla överallt.
-Vi pratar om det. -Det finns inget att prata om.
Det är slut. Vad som än händer...
...så måste du ta med mig till rosen- trädgården. Du lovade. Minns du?
Du lovade det!
-Meat? -Där hände allt det här.
-Det är en 30 mil väster om Dallas. -Varför åkte ni till Thurman?
-För att begrava Adam bland rosorna. -Varför gjorde ni det?
Jag lovade honom att göra det för många år sen.
Det är en rätt fantastisk historia. Vad har det med utredningen att göra?
Adam är Guds Hand-mördaren. Det är honom ni letar efter.
Sa han det innan han bad er ta med honom till Thurman?
-Jag har inte berättat allt än. -Är det mer?
Ett ögonblick.
-Sheriffkontoret i Meat. -Sheriffen, tack. Doyle på FBI här.
-Han är inte inne. Vad gäller det? -Jag har besök av en Fenton Meiks.
-Vad gör Fenton Meiks där? -Känner ni honom?
Han ställde till med bråk och stal en ambulans med broderns lik.
-Stämde min historia? -Ja.
-Så griper ni mig nu? -Jag borde fan i mig göra det.
Men sheriffen stryker ett streck över det om ni kör tillbaka ambulansen.
-Småstäder är för härliga. -Varför kom ni hit och berättade det?
Jag kan inte längre leva med det jag vet.
Vad exakt vet ni?
-Det är er mamma, va? -Ja.
-Ni har samma ögon. -Nu går vi tillbaka till det ni sa.
-Varför tror ni er bror är mördaren? -Jag vet att det var han.
-Hur vet ni det? -Det började hemma i Thurman.
Runt sommaren 1979.
Jag känner glädje, glädje, glädje djupt i mitt hjärta
-Du ska sjunga "var?". -Jag vill inte sjunga den sången.
Du ska bara säga "var?". Inte nu, jag säger till när.
Jag känner glädje, glädje, glädje djupt i mitt hjärta
-Var? -Djupt i mitt hjärta.
THURMANS ROSENTRÄDGÅRD
-Djävulen kan sätta sig på en nål. -Aj!
-Vem var tjejen som spydde? -Katie Hagen. Fast hon är jättesöt.
Men det var rätt äckligt. Över hela golvet.
Och rektorn halkade och trillade!
Vi bodde bakom rosenträdgården i gamla trädgårdsmästarbostaden.
Pappa hade köpt huset billigt när han och mamma gifte sig.
Adam var tre år yngre än jag. Vår mamma dog när han föddes-
-så jag hade tagit hand om honom så länge jag kunde minnas.
Pappa var mekaniker i Jupiter och kom hem och åt med oss halv sex.
Hej, grabbar. Det luktar gott.
Hur har ni haft det i dag? Nu äter vi.
-Lugn, tuffing, spara lite till oss. -Jag älskar ärtor.
Du får vara försiktig. Du kanske förvandlas till en ärta.
-Hur gick det på matteprovet? -Jag fick nätt och jämt godkänt.
Jag har aldrig varit bra på matte. Jag klarar mig inte utan räknare.
-Nästa prov blir ännu sämre. -Låt inte så trumpen.
Vi sätter oss ner i helgen och försöker klura ut det tillsammans.
-Kan vi se "Klantskallarna" i morgon? -Vi har redan sett den.
-Jag vill se den igen. -Nej, vi ser "Warriors - Krigarna".
-Den är barnförbjuden. -Vi smiter in.
Har ni borstat tänderna? Säkert, Adam? Andas på pappa.
-Pappa! Jag har borstat dem. -Jag retas bara.
Lugn, Fenton. Jag vet att du är för stor för en god natt puss.
-God natt och sov gott. -Och se upp för vägglössen.
-Jag älskar er, killar. -Och jag dig, pappa.
-Jag vill se "Klantskallarna" igen. -Se den då, så ser jag "Warriors".
-Jag gillar inte att gå på bio själv. -Vad synd.
-Snälla. -Som du vill. Sov nu!
Det var vår familj. Bara vi tre.
Vi hade inga andra släktingar, men det gjorde inte oss nåt.
Vi behövde ingen annan. Vi var lyckliga tillsammans.
Ända tills...
Fenton, vakna. - Adam, upp nu. Jag har en sak att berätta.
Lyssna på mig. Jag vill att ni lyssnar noga på mig.
Nåt har hänt.
Han sa att han hade sett en syn den natten. En Guds uppenbarelse.
En ängel visade sig för honom och sa sanningen om världen-
-och avslöjade att Gud hade valt ut vår familj.
Världens undergång är nära. Ängeln visade mig.
Det finns demoner bland oss, som djävulen släppt ut till slutstriden.
Det utkämpas just nu. Inga andra än vi och såna som vi vet om det.
-Jag är rädd, pappa. -Var inte rädd. Gud skyddar oss.
Han har gett oss särskilda uppgifter.
Vi ska förgöra demonerna.
Vi lyfter upp dem en och en och kastar ut dem från vår värld.
Det är Guds uppdrag till oss. Ängeln kallade oss "Guds händer".
-Är vi nån slags superhjältar? -Ja, vår familj ska rädda världen.
-Det låter inte klokt. -Nej, men det är sant.
Vad har vi för superkrafter?
Vi kan se demonerna när andra människor inte kan det.
Gud sänder oss tre vapen att förgöra dem med.
-Magiska vapen? -Jag tror det.
-När får vi dem? -Vet inte. Ängeln sa bara snart.
Det var allt och att vi inte får säga ett ord om det till nån.
Om vi gör det utsätter vi dem och oss själva för fara.
Fenton...det är okej. Det är mycket att förstå.
Jag ville vänta med att säga det, men ängeln sa att det skulle göras nu.
Fenton?
Jag visste varken ut eller in.
Förstår du vad jag sa? Domedagen är här.
Det gick inte att förstå eller kännas vid.
Snart är vi alla i himlen. Du, jag och Adam. Hos mamma.
Jag insåg det inte då, i varje fall inte medvetet-
-men min lyckliga, trygga värld hade vänts upp och ner-
-och väldigt dystra saker hade blottats.
-Vi är utvalda av Gud. -Jag var för ung för att fatta.
Adam och Fenton!
Upp och hoppa, pojkar!
God morgon, killen. - Kom igen, latmaskar. Vi har försovit oss.
Klä på er nu. Jag måste till jobbet. Jag släpper av er på vägen.
Vad är det med dig?
Ingenting.
Jag får en tugga.
Ingen av oss nämnde det. Det var bara en dröm, en mardröm.
Inget så sjukt kunde vara verkligt. Allt var okej, precis som förut.
Ha en bra dag i skolan.
-Säg inget om det jag sa i natt. -Vi lovar, pappa. Hej då.
Alla skriver av meningen.
"Flickan i den blå klänningen"...
Jag vägrade att tro det. Resten av veckan var också som en dröm.
Som när pappa började komma hem med magiska vapen.
Han var på väg till jobbet när Gud ropade på honom.
Försiktigt.
Men jag förstår fortfarande inte vad man ska ha handskarna till.
Bara en lång, lång dröm.
Pojkar! Titta på det här.
Vi har fått alla. Nu dröjer det inte länge.
I natt sa ängeln att Gud snart sänder en lista med de sju första demonerna.
Det kunde inte vara på riktigt. Jag behövde bara vänta ut det.
-Kom hit en stund, Fenton. -Jag diskar.
Jag vill prata med dig.
Jag vet att du har svårt att finna dig i allt som hänt. Jag beklagar.
Men det är Guds vilja. Och vi måste lyda Gud.
-Du kanske bara har drömt det. -Jag har inte drömt det.
Jag hade inte hittat på nåt sånt.
Kanske...
-Kanske är du inte frisk i huvudet. -Det hände, Fenton, det är sant.
Det ser du snart. Det var det som jag ville prata med dig om.
Jag har fått den första listan.
Ängeln visade sig för honom när han var på jobbet.
Pappa, det här är människors namn.
Just det - och de ser ut som människor. Men det är de inte.
Ängeln sa att när jag rör dem så avslöjar jag deras rätta jag.
Det är det handskarna är till för. Jag hämtar hit dem med handskar på.
När jag fått hit dem tar jag av mig handskarna och avslöjar dem.
Du ska få se. Då kommer du att tro.
Drömmen var slut. Allt var på riktigt.
Och jag måste stoppa honom.
Jag borde berätta om hans planer för nån, men jag kunde inte.
Jag älskade honom även om han hade blivit galen.
Pappa, jag har också fått en lista.
-Var fick du den ifrån, Adam? -Gud gav den till mig.
-Är Travis Shed han som retade dig? -Han är en demon.
-Säg sanningen. Du hittade på listan. -Nej, Gud gjorde det.
Adam... Sätt dig här.
Lyssna noga nu. Man kan inte hitta på såna saker.
Vi förgör demoner. Men om vi följer din lista så mördar vi människor.
Att förgöra demoner är bra, men att mörda människor är syndigt.
-Förlåt, pappa. -Ingen fara. Du måste ha tålamod.
Gud skickar en egen lista till dig när du blir äldre. Gör dina läxor nu.
Det enda raka var att avslöja det.
Det var lättare sagt än gjort.
Pappa hade lovat att ta med oss på bio den kvällen.
Men han kom inte hem frånjobbet.
-När kommer pappa hem? -Jag vet inte.
-Tror du att han förgör en demon? -Det är bara på låtsas.
Inget av det där demontjafset är på riktigt, pappa har hittat på det.
-Nej, det har han inte alls. -Jo då. Precis som jultomten.
Du minns i fjol när du såg pappa lägga julklapparna under granen, va?
Det är precis så. Adam, har jag nånsin ljugit för dig?
Pappa har hittat på allting. Namnen på listan är riktiga människor.
-Varför skulle han hitta på det? -Vet inte. Vi borde sticka härifrån.
-Rymma hemifrån? -Följer du med? Bara ett litet tag.
-Jag vill inte lämna pappa. -Inte jag heller. Vi kanske måste.
Varför det?
Pappa ska döda nån.
Kom hit, min gosse.
Jag behöver din hjälp.
-Pappa? -Kom ut hit, Adam.
Rikta lampan häråt.
-Vem är det? -Det är en demon, min gosse.
Kom in, pojkar. Det är ingen fara. Var inte rädda.
Gud hade visat sig för honom på dan och sagt att tiden var inne.
Han körde till Jacksonville som låg 45 minuters bilväg från Thurman.
Han hade aldrig varit där, men hittade för att Gud ledde honom.
-Cynthia Harbridge? -Ja.
-Snälla pappa, gör det inte. -Jag önskar jag kunde förskona er.
Men vi är Guds tjänare och hans vilja måste uppfyllas.
Var inte rädd, min gosse.
-Är det sant? -Varför skulle jag hitta på det?
-Var är er far nu? -Död.
Jag funderar på att sticka hem. Eller vill ni att jag ska stanna?
Nej...det är okej, du kan gå.
God kväll då, sir.
-Mördade han henne när ni såg det? -Han såg det inte på det viset.
Han hade inte mördat en kvinna, utan förgjort en demon.
När han la sina händer på henne avslöjade han hennes synder, sa han.
Pappa, nej!
Nej, Adam.
Man gör så här.
Det måste göras på ett särskilt sätt. Ängeln påpekade det noga.
-Varför här i rosenträdgården? -Gud valde platsen som han valde oss.
Gråt inte för henne, Fenton. Hon var ingen människa.
-Såg du inte det när jag rörde henne? -Jag såg det, pappa.
-Du mördade henne. -Nej, jag förgjorde en demon.
Jag visste inte om jag skulle klara det. Hon såg ut som en människa.
Men efter att ha rört henne såg jag bara ondskan.
Och jag var tvungen att göra det. Jag beklagar att du inte såg det.
-Du ser det nästa gång. -Ska du göra det en gång till?
Det här är vår uppgift nu. Du måste acceptera det.
Jag låter dig inte göra det. Jag berättar det för nån.
Då kommer nån att dö. Ängeln var tydlig på den punkten. Förstår du?
Svara, Fenton. Förstår du det?
-Så ni sa det inte till nån? -Nej, jag vågade inte.
Jag älskade pappa, men var livrädd för honom.
Nu förstår ni varför jag vet att min bror är Guds Hand-mördaren.
-Har du nån teknisk bevisning? -Jag läste en sak i tidningen.
-Har ni hittat ett av sex offer? -Du läste det ju i tidningen.
-Därmed inte sagt att det är sant. -I det här fallet är det sant.
Det första liket hittade vi stympat med en lapp på vilken det stod-
-att Guds hand hade tagit honom. Sen har vi bara hittat lapparna.
-Hur vet ni att de är döda? -Det vet vi inte.
Men på den första lappen stod det att vi inte skulle hitta fler lik.
Det stod att han ville behålla dem.
-Jag tror att jag vet var liken är. -I rosenträdgården?
-Varför sa du inte det med en gång? -Hade du trott mig?
Kom.
Här.
-Vad är det? -Sätt på dem.
Annars sätter jag på dem åt dig.
Då går vi.
Jag kan själv.
Säg mig en sak... Varför kom du inte till mig tidigare?
Kör in på väg 30 österut här.
Hur kunde du hålla tyst om det så länge?
Jag antar att jag förträngde det. För att jag ville göra det.
Du sa aldrig varför du har den där bilden av din mamma i ditt rum.
Min mamma mördades ett par dar efter att bilden togs.
Slaktad av en sjuk mördare, som din pappa.
-Tog de honom? -Nej.
-Var det därför du började på FBI? -Har du funderat på att bli polis?
Ja, när jag var liten.
Du har rätt instinkter för det. En polis måste ha bra instinkter.
Vet du vad mina instinkter säger nu? Att du döljer nåt för mig.
Vad tror du att jag döljer?
Prata på så kommer jag kanske på det.
-Är du oskadd, pappa? -Jag är oskadd, min gosse.
Nu kommer jag.
-Varför lät Gud det här hända mig? -Det var inte Guds fel, Davey.
-Gud lät mig göra det. -Gud lät dig välja att göra det.
Du är ingen marionettdocka.
Så Gud tvingar dig inte till nåt. Han vill att du väljer själv.
Efter den kvällen hände inte mycket. Pappa och Adam nämnde det inte.
Efter en månad hade jag intalat mig att allt var över.
-Hej då. -Såg du Daisy böja sig på tv i går?
-Jag tycker att Boss Hogg är kul. -Jag hade velat se hennes tuttar.
-Du sa "tuttar". -Tyst.
Sov över hos mig i natt. Vi river Coreys hus.
Min mamma kan ringa och fråga din pappa om du får. Då ses vi.
-Vad menar ni med "river"? -Det berättar jag sen. Försten hem!
-Kom. -Nej, jag går runt om.
-Pappa? -Här inne.
-Vems är skåpbilen där ute? -Vår. Visst är den fin?
Din kompis mamma ringde. Inte i natt. Vi har jobb att göra i morgon.
Pappa sa att alla människor nån gång kunde försvinna spårlöst.
Det var då som Guds hand kunde sträckas ut och ta en.
Pappa sa att ingen kunde se oss. Vi var osynliga, som Guds händer.
-Vad gör vi nu, pappa? -Vi tar honom när han kommer ut.
-Fenton? -Jag kan inte göra det, pappa.
"Kan inte" duger inte till nåt. - Jag vet att du kan, tuffing.
-Tänk om nån ser oss. Det är dag. -Jag sa ju att Gud förblindar dem.
-Där är han, pojkar. Kom, Fenton. -Jag kan inte.
Jo, det kan du. Kom nu. Gör som jag säger!
Snälla Trixie. Kom nu, Trixie.
-Vad gör du, pojk? -Min hund är under farbrors bil.
Få se då.
Lyft honom i benen. Lyft honom i benen nu!
Kom igen!
Edward March?
Du tror att det är en oskyldig man, va? Det är det inte.
Du trodde att ingen visste det, va? Men Gud såg dig!
-Nej, pappa! -Tyst!
Och du undslipper inte Guds vrede!
Jag fattar inte att du fortfarande inte såg det. Han mördade små barn.
Spädbarn.
Han är mördaren. Vi måste sticka, Adam.
-Vad menar du? -Vi måste rymma. Jag sa att vi måste.
Jag vill inte rymma.
-Vi måste. -Varför?
-Hör på mig. Pappa mördar människor. -Nej, han är demondräpare.
-Det är bara lögner, Adam. -Nej, jag ser det när han tar i dem.
Nej, pappa har hjärntvättat dig. Allt är en enda stor lögn.
-Han är mördare, du hjälper honom. -Nej, vi bara uppfyller Guds vilja.
Jag säger till pappa att du sa det.
Gå upp och klä på dig. Och väck inte din bror.
Sätt dig.
Din bror sa vad du sa i går kväll.
-Jag har aldrig mördat nånting. -Det är lögn och det vet du.
Jag bad och tänkte mycket efter att du hade gått och lagt dig.
Jag bad ängeln visa sig för dig. Men i stället kom han till mig.
Och han sa nåt till mig som jag inte vill tro.
-Vad då? -Det spelar ingen roll.
För tillsammans ska vi visa att han har fel.
Du har ingen tro. Därför ser du inte sanningen.
Men det ska vi ändra på.
Jag vill att du gräver ett hål här.
Det ska vara tre meter djupt och fem gånger fem meter.
Det ska vara en perfekt kvadrat.
-Va? -Du hörde vad jag sa.
-Varför? -Jag är din pappa och du lyder mig.
-Förstår du det? Gör du det? -Ja.
All right. Jag räknar med att hälften är grävt när jag kommer hem i kväll.
-Pappa, det klarar jag inte. -Be då!
Jag började gräva hålet, men jag bad inte.
Jag vägrade. Jag hatade och föraktade Gud.
Mitt hat hjälpte mig gräva och gav mig krafter.
Pappas, Guds eller änglarnas plan skulle inte funka på mig.
Jag visste att det pappa gjorde var fel. Inget skulle förändra det.
Förlåt att jag sa det till honom.
Du sa inget om att rymma hemifrån, va? Följer du med mig då?
-Det finns ingen anledning att rymma. -Han är en mördare.
-Jag har bett för dig. Har du bett? -Nej, och jag tänker inte göra det.
-Pappa sa... -Det struntar jag i.
Han kan tvinga mig att gräva ett dumt hål, men inte få mig att be.
-Gå härifrån och låt mig vara ifred. -Jag hjälper dig om du inget säger.
-Jag vill inte ha din hjälp. Stick! -Rövhål!
Jag ville bort, men inte utan Adam, hur galen pappa än gjorde honom.
Och det fanns ingenstans att ta vägen.
-Så du gav upp till slut? -Nej, jag fortsätter gräva i morgon.
Så menade jag inte. Jag vill inte bråka med dig.
Jag gör det inte för att skada dig. Jag önskar att du förstod det.
-Vad är det med dig? Få se händerna. -Det är ingen fara.
-Hade du inte handskar på dig? -Jag klarar mig.
Här... Det lindrar smärtan.
-Jag sa att jag klarar mig. -Låt inte ilskan orsaka mer smärta.
Ta tabletterna.
Jag har ett par extra arbetshandskar i skjulet. Använd dem hädanefter.
De hjälper inte när du ser ut så där, men om ett par dar har det läkt.
Jag är stolt över dig. Och jag vet att Gud är stolt över dig.
Vila tills blåsorna har spruckit och läkt, sen kan du fortsätta.
God natt då.
-Kom, tuffing, det är läggdags. -Fenton får vara uppe. Snälla pappa!
Kom nu.
Borsta tänderna, så kommer jag in och säger godnatt.
Jag fortsatte gräva. Mina händer blödde, men jag slutade inte.
Jag grävde morgon, middag och kväll i fem dar.
Dag sex var hålet lika mörkt och djupt som mitt hat för pappas gud.
Du grävde klart det.
-Du bad inte en enda gång, va? -Nej.
Vi började bygga källaren efter det. Det var vad pappa kallade det.
Men jag visste bättre.
Vi byggde en underjordisk fängelsehåla.
I stort sett byggde vi en stor trälåda under mark.
Pappa sa att den skulle hålla. Han sa att Gud skulle se till det.
Adam, kom och hjälp mig skjuta på!
Skjut på! Håll det i rörelse!
Vad duktiga ni var. Särskilt du, Fenton.
Nej, jag gjorde bara som jag var tillsagd.
-Ska vi prova? -Ja.
Natten efter hade han med sig en ny demon hem.
Kom ner.
Det måste göras. Det är Guds vilja.
Gör som jag har visat dig. Halsen först.
Fenton! Kom tillbaka!
Fenton!
Jag väntade mig nästan att änglar eller Gud själv skulle stoppa mig.
Men jag var tvungen att göra det. Det måste få ett slut.
Hallå!
TILLBAKA OM FEM MINUTER
Hallå!
Ta det lugnt, pojk. Slå inte in min dörr. Vad är det som har hänt?
Det mest vansinniga jag har hört på länge. Jag ringer din pappa.
-Du borde skämmas som ljuger så. -Det är sant, jag kan visa er!
Kom, så åker vi.
-Det är på baksidan. Under skjulet. -Nu räcker det, pojk. Nu får vi se.
-Nej, han är på baksidan. -Vi hör vad din pappa har att säga.
Vad är det, sheriff?
Förlåt att jag väckte er, men er son här verkar ha nåt problem.
Stig in.
Jag skulle precis låsa och köra iväg för att fiska.
Då kom han springande med sin fantastiska historia.
-Ja, vilken berättelse. -Det är sant och det vet du.
Hemskt att tänka sig att han sa det till alla på sheriffkontoret.
Ingen fara, jag var ensam där. Och jag tror inte på ett ord av det.
Men varför hittar han på en så vansinnig historia?
Jag vet inte varför han ljuger så.
Antagligen för att hämnas på mig för att jag bestraffade honom.
-Berättade du om det också? -Han ljuger. Gå och kolla i skjulet.
-Vad ska jag ta mig till med honom? -För tonåringar är man inget värd.
Jag och min son överlevde, det gör ni också.
Kolla skjulet eller rosenträdgården. Jag kan visa var de är begravda.
-Sluta med dumheterna nu. -Snälla ni, jag kan visa er.
Vi kanske ska kolla i skjulet bara för att tysta honom?
Det som måste göras måste göras. - Vad tycker du, killen?
Måste det göras?
-Ser ni? -Det är en stormkällare.
Gå ner och kolla. Men se er för i trappan, den är hemsnickrad.
-Jag ser ingenting. -Han var här.
-Du kan bli straffad för sånt här. -De har flyttat honom. Han låg här.
-Adam har honom nånstans. -Jag har sett tillräckligt.
Jag kan visa er var liken är begravda.
Ni måste tro mig.
Må Gud ta emot dig... och bevara dig.
Jag har aldrig mördat en människa.
-Jag har sett dig mörda många. -Det var demoner.
-Han var människa. Ser du inte det? -Du behövde inte mörda honom.
-Jag måste skydda vårt uppdrag. -Vi har inget uppdrag.
Han är död på grund av dig. Se på honom!
Han dog för att du saknar tro. Du fick mig att begå mord!
Jag fick dig inte att göra nånting! Du gjorde det, du är galen!
Pappa, nej! Gör det inte!
Åh Gud
Det är ingen fara, pappa. Gråt inte.
Vänta lite, Fenton.
Gå in. Jag kommer och stoppar om dig om en stund. Du kan gå.
Följ med in i skjulet.
Kom in och stäng dörren.
Är du rädd?
-För vad? -Dig.
Bara demoner behöver frukta mig. Och du är väl ingen demon?
Ängeln sa att du var det.
Men jag kan inte tro på det, det vägrar jag att tro på.
Du är min son och jag älskar dig mer än mitt eget liv.
Vet du vad som är lustigt med det här, Fenton?
Jag är rädd för dig.
Gå ner.
-Pappa... -Gå ner. Jag måste göra det här.
-Jag får inte mörda fler människor. -Jag lovar att inget säga.
Jag kan inte lita på dig. Jag önskar att jag kunde det.
-Gå ner nu. -Pappa, jag är ledsen.
Jag är också ledsen, Fenton, men det här måste göras. Gå ner nu.
För annars bär jag ner dig. Nu!
Nej, nej!
Snälla pappa, gör det inte!
Du stannar här nere tills du har sett sanningen.
Be till Gud, be om en syn. Bara Han kan hjälpa dig nu.
Gör det inte, pappa! Snälla du! Det är jag - Fenton!
Gör det inte!
Det är jag! Jag är ingen demon!
Snälla du!
Snälla, gör det inte. Nej, nej!
Fenton?
-Är allt bra, Fenton? -Adam? Är det du, Adam?
-Adam, du måste få ut mig. -Jag kan inte.
Jag är hungrig och måste på toa.
Pappa låter mig inte ge dig mat. Men jag tog med vatten.
Du får ett glas om dan, men jag ger dig mer om jag kan.
Adam, han kommer att mörda mig. Du måste få ut mig.
Jag kan inte. Håll munnen precis under hålet.
Är du beredd? Här.
-Mer? Eller ska jag spara det? -Mer, mer!
-Du måste få ut mig. -Du är ute om en vecka, sa pappa.
-Du ska bara acceptera Guds vilja. -Jag kan inte sitta här i en vecka!
-Jag ska be för dig. -Adam? Adam!
Dagarna kom och gick.
Jag räknade dem med hjälp av ljusstrålarna och Adams besök.
-Jag sov bara när jag svimmade. -Kom inte din pappa och såg till dig?
Den sjunde dagen.
Har Gud talat till dig än?
Det finns ingen Gud.
Jag tappade räkningen på dagarna efter det. Det kändes som veckor.
Till slut passerade jag fruktan och fortsatte ut i totalt vansinne.
Jag såg Gud, han hade äntligen gett mig en syn.
Då förstod jag mitt öde, som pappa sa att jag skulle förstå.
Fenton? Fenton!
Fenton...
Kom igen, min gosse. - Ge mig vattnet.
Lugn, min gosse.
Så där ja.
Pappa...jag såg Gud.
Drick bara en liten klunk.
Ta det lugnt. Annars blir du sjuk.
-Berättade Gud om demonerna för dig? -Jag är ledsen att jag tvivlade.
-Jag är också ledsen, min gosse. -Hur såg Gud ut?
-Var han stor? -Sluta nu. Han kan inte förklara det.
-Jag vill veta. -Be om det då.
Det är orättvist. Jag har bara fått se demoner och han har sett Gud.
Men det stod honom dyrt. Fast allt det ligger bakom oss nu.
-Det är en ny dag. Inte sant, Fenton? -Så ska vi fånga en demon nu?
Snart. När Fenton är mogen.
En vecka senare varjag mogen.
Min första demon skulle bli Brad White i Dallas.
-Där är det. -Jag ser.
-Är du säker på att du är mogen? -Ja.
Jag köpte dem åt dig. Du behöver dem nu när Gud har talat till dig.
-Kom. -Jag vill följa med.
Inte den här gången, Adam. Du stannar här och håller utkik.
Oroa dig inte. Din tid kommer.
Då går vi.
Ursäkta att vi stör. Min son och jag har punka på bilen.
-Har du ett däckjärn vi kan låna? -Varför har du handskar?
-För att jag ska byta däck. -Är du rädd att skita ner dig?
-Vem är det? -Det angår dig inte, jävla kärring!
Jäkla fruntimmer...!
Ja, jag tror att jag har ett åt er. På baksidan.
Här inne.
Få se...
Här är det.
Lyft honom i benen.
Brad White?
Jag har väntat på det här ögonblicket ända sen allt började.
Jag är redo att fullborda mitt öde.
Jag är stolt över dig, min gosse.
Skit ner dig!
Förgör honom.
Pappa!
Pappa, nej...
Nej!
Jag begravde honom i rosenträdgården.
Vi gick till sheriffkontoret en vecka senare och sa-
-att pappa inte kom hem en dag.
De efterlyste honom, men hittade aldrig några spår.
Efter ett tag skickade de oss till olika barnhem.
-Så ingen har fått höra det här? -Nej.
Inte förrän nu.
Sa Adam det inte till nån?
Kan vi bara sitta och vara tysta? Jag känner inte för att prata mer.
Berätta mer om löftet som du gav din bror.
Det var senare samma natt.
Adam...
Om du nånsin förgör mig lova mig att begrava mig här.
Jag lovar vid Gud att begrava dig här.
Jag fattar inte... Han lovade dig att han skulle begrava dig?
-Om han mördade dig? -Nej, om han förgjorde mig.
-Det låter ju inte vettigt. -Jo, det gör det.
Om mannen som står framför dig är Adam Meiks.
Så du mördade alla människor.
Nej, jag sa ju förut att jag aldrig har mördat nån.
-Fenton var en mördare. -Sluta snacka skit, säg sanningen.
Du förstår snart. Så fort du har sett var jag har begravt Fenton.
Vänta!
Ta det riktigt lugnt och fint.
Här är det.
Det här är stället.
Det finns för många gravar här. Det är bara sex offer.
Fenton begravde inte sina offer här. Han hade dem som troféer i källaren.
Det är här jag lägger demoner.
-Du trodde att din bror var demon. -Det var han.
Därför såg han inte sanningen. Pappa visste det, men godtog det inte.
Gud bad pappa förgöra sin son som han bad Abraham offra Isak.
Men pappa kunde inte göra det.
Och Gud förbarmade sig inte över pappa som med Abraham.
Så han lät mig ta över uppdraget.
Fenton visste att jag skulle komma och lockade mig med lapparna.
Han antog att jag skulle komma till honom när morden blev kända.
Men jag var tvungen att vänta tills Gud satte honom på min lista.
Annars hade det varit mord.
Adam?
Herregud, du tror verkligen på allt det här.
Jag har alltid trott på det.
-Allt är lögn, Adam. -Nej, jag ser det när han rör dem.
Du är helt jävla galen... Fenton, Adam, eller vad fan du nu heter.
Jag skiter faktiskt i vilket.
Allt jag behöver veta just nu är att du är en sketen mördare.
-Och jag har dig. -Kanske.
Men det väcker inte liv i din mamma, va?
Hon är död och hennes mördare slapp undan, va?
Din jävla lilla...!
-Hur visste du det? -Du stod på min lista.
Du trodde att ingen visste det, va?
Gud visste det. Därför skickade han mig.
Jag är FBI-agent.
-De kommer att leta efter mig. -Nej, det gör de inte.
De fortsätter leta efter Fenton. Du blir hans sista offer.
De har sett dig. De vet att du gjorde det.
Gud skyddar mig.
Skicka dit bilar. Jag vill att han hittas nu.
-Kan ni inte beskriva honom? -Nej, allt flyter ihop.
-Jag såg på honom, tog hans hand. -Vi har ett problem. Kolla här.
Där är han. - Nu har vi dig, polarn.
-Vad är det här? -Vet inte, alla banden är likadana.
-Vi kollar namnet han gav dig nu. -Det låter falskt.
Fenton Meiks.
Fenton Meiks, det här är FBI. Vi kommer in!
Herregud.
Det är ingen här, sir. Vi hittade det här i källaren.
Är han där nere också?
Inte han.
-Ursäkta. -Jag hörde inte. Vad vill du?
-Jag är från FBI. Är sheriffen här? -Visst är han det. - Sheriff!
-Vill du ha kaffe eller nåt? -Nej, jag klarar mig.
-Hej, Curtis. -Tjena, Becky.
-Sheriff? -Ja.
Jag är FBI-agent Griffin Hull. Jag har lite frågor om er bror.
-Fenton? -Ja.
Följ med in.
-Tack för att ni kom och sa det. -Så ni vet innan vi går ut med det.
-Ring om jag kan göra nåt. -Vi har nog hyfsad koll på läget.
-Men om han kontaktar er... -Självklart.
Ni är en god människa, agent Hull.
Är allt som det ska, Adam?
Allt är bra, Becky. Guds vilja är skedd.
Prisa Herren.